Napló 2000, Júl. 22-29, vitorlázás

A csapat:
Apróhullám, 50-es: Kristófék, Petya, Soósék, Szollát, Obelix
Ficánka, 25-ös: Karcsiék, Hahn Lajos, Ancsa, Guszti
Diogenész, 21-es: Balázs-Karin, Dávid-Móni, Marci, Szili, Márti
Szolárisz: Györgyi, Ráczék és Ernő, Kiss Sanyi és Ilu, egyéb barátok-barátnők
Türelmi Zóna, Néva: Konkiék, Kiss Gergő és barátnője
Csüncsörgő, CNSO: Stanóék
Aya II.: Ovi Tomi, Kertész Gabi és Kati, Wanger Zsolték
Boviré: Tolnai Gyuriék

Júl. 22., szombat, indulás

Cél: Tihany.
Három hajó, az Apróhullám, a Ficánka és a Diogenész Aligáról indul. Én vonattal megyek le, ahol kellemes tarsaságban utazom a peronon, két hobóval és egy szép párral, a koszban ülve Aszalós János könyvét olvasom. Elsőként érek Aligára, nem sokkal tíz után, de rögtön találkozom Gináékkal és Lajosékkal. Szél úgyszólván nincs, így nem nagyon türelmetlenkedünk, és jó, hogy nem, mert igen fokozatosan fut be a csapat, csak kettő után jön meg mindenki. Addig pakolászunk, eszünk, iszunk, tarokkozunk, a Falvay-gyerekek hajót cserélnek, mert az eredetileg bérelt rebell motorja nem jó, nézegetjük a strandvízilabda-bajnokságot. Néhányan, köztük én is, elkezdünk berúgni.
Az indulástól kezdve nem vagyok jó krónikás, mert kissé ködösen emlékszem az eseményekre. Kicsi a szél, lassan haladunk, fürödni is megállunk, bár hűvös a víz. Aztán, már közel Tihanyhoz, elalszom, és csak a kikötésre ébresztenek föl.
A Boviré főz, Tolnai Gyuriék, babgulyást, éppen csak belekóstolok, finom. Előrebocsátom, hogy végig jó volt a kaja. Éjfél felé jön csak össze az egész csapat. Valahogy sikerül föltámasztanom magam, és másnaposan énekelni kezdek, aztán csatlakozik Szili is, és végül is jó nagyot énekelünk.

Júl. 23., vasárnap

Cél: Földvár.
Elég nehezen kelek, de gyorsan múlik a másnaposság. Nem erőltetjük meg magunkat a vitorlázással, csak késő délután indulunk. A lelkesebbek kultúrprogramot is végrehajtanak, fölmennek egészen az apátságig, a lustábbak csak esznek, isznak, tarokkoznak. Az Apróhullám legénysége, Szóllát kivételével, ebbe a kategóriába tartozik. Zseniális semmittevési képességről teszünk tanubizonyságot.
Amikor végül is elindulunk, sikerül rávenni a csapatot, hogy legalább a tihanyi révig ne álljunk meg fürödni. Gyenge a szél, és természetesen krajcolni kell. Földvár közelében viszont lehorgonyzunk, és egy nagyot fürdünk, noha a víz csak nem akar melegedni.
Kristóf bejelentkezett valami időjárás-előrejelző szolgáltatásba a mobiltelefonon, de úgy látszik, nem valami informatív előrejelzéseket adnak. Később kiderült, hogy az előrejelzés merőleges volt az időjárásra (azaz független tőle). 
Mire késő délután befutunk Földvárra, már ott van a Széchenyi-emléktúra mezőnyének egy része, és Kiss Sanyiék megkezdték a főzést. Mi, beérkezők, pedig megkezdjük a piálást. Már a parti piálást, mert már Tihanyban és a vízen alapoztunk. A kaja megint finom, a szokásos currys hús, annyi újítással, hogy sertéshús helyett csirkemell került bele. Ettől még jobb lett.
Kaja után elkezdünk énekelni, a szokásos csapat, azaz eleinte főleg én, később főleg Szili, néha egy kicsit Dávid. És persze ha ismert számot játszik valaki, akkor együtt énekelünk. Éjfél felé jelentősen följavul a társaság, mert csatlakozik hozzánk Szerbin Pável, akit az adriai vitorlázáskor ismertem meg, és nagyon jókat játszik-énekel, és hoz egy nagy sült halat. Körülbelül addigra rendesen berúgtam, pl. táncolok egyet Katival, és magamban is táncolgatok. A közvetkező emlékem az, hogy a hálózsákomban vagyok, hajnalodik, és csöpög az eső, így aztán behúzódom egy fa alá. Másnap majd elmesélik, hogy taszigáltak be a hálózsákomba.

Júl. 24., hétfő

Cél: Lelle. Szép, szeles nap. A szélirány és az útirány ismét megegyezik, viszont most elég nagy a szél. Ez nem nagyon zavar minket délelőtt, mert eszünk, iszunk, tarokkozunk. 
A vízen viszont kínosabb a helyzet. Az Apróhullám nagyon dől, és elhatározzuk, hogy bereffelünk. Ha valami nem sikerült, akkor az a reffelés. Maga az akció olyan, mint egy mint egy részlet egy Chaplin filmből, csak hosszabb. A grósz végül úgy néz ki, mint egy elrettentő ábra egy tankönyvből: így nem szabad felhúzni egy vitorlát. Kb. 60 fokban tudunk krajcolni, jó nagyok a hullámok, eleinte négyes-ötös szél van, egy-két hatos befújással. Elég sokat tanakodunk, hogy milyen is a lellei kikötő, mert homályosan emlékszünk rá, hogy már voltunk ott, de összetévesztjük a szemesivel. Amikor aztán jó sokára megérkezünk, látjuk, hogy itt főztünk tavaly, és a tavalyi helyre kötünk.
A főzőhajó, a Diogenész, nagyjából velünk együtt érkezik, naplemente körül. Ettől többen berágnak, és elmennek kajálni a bazársorra. Össze is jön a csapat fele, tömjük a fejünket, főleg keszeggel, mert itt végre van, és nagyon finom. Én visszafogom magam, ami az első két nap berúgása után nem csoda. Közben időnként híreket kapunk, hogy mennyi van hátra a tálalásig. És persze tarokkozunk.
Végül is elkészül a kaja, és megint jól sikerül: zöldséges pulykaragu. Nincs valami nagy hangulat, mert túl késő van, és mindenki fáradt a hosszú krajcolástól meg az előző éjszakától. Kis Dóri csak erre az estére jött le, és kicsit meg van bántva, hogy nincs buli. De Szili ismét beállítja magát, és magában énekel hajnali háromig-négyig, miközben szól a dizsi a közelben.

Júl. 25., kedd

Cél: Badacsony. Nem erőltettük meg magunkat a cél kijelőlésével. A szél kisebb, mint előző nap, de természetesen Badacsony felől jön. 
Az Apróhullám a főzőhajó, és meginterjúvoljuk Ginát, hogy mennyi alapanyagot vásároljunk, és leadjuk a rendelést Gocika-Mucikáéknak, akik majd kocsival lejönnek Badacsonyba. Mivel mi vagyunk a főzőhajó, már tizenegykor elindulunk. Pontosabban fél egykor. Azaz, rögtön megállunk fürödni, és 13:38-kor szedjük föl a horgonyt. És kiderül, hogy a kinyúlt grósz miatt teljes taklival is csak 50-55 fokban tudunk krajcolni, és így mi vagyunk nagyjából a leglassabb hajó a csapatban. 
De azért fél ötre már befutunk, és Gocika, Mucika és Fruzsina vár minket. Gyors ügyintézés, kávézás, stb. után nekifogunk a kajagyártásnak. De előbb még fölvesszük az egyentrikóinkat, amit a lányok már három napja készítenek. Rajta Apróhullám felirat, és személyre szabott ábrák. Szilvi arra kér minket, főleg Szollátot és engem, hogy ne igyunk, amíg el nem készül a kaja, aztán módosít: csak félig rúgjunk be addig, aztán hogy legalább kajakészítés közben lehessen számítani ránk. De nincs semmi baj, a főzés jól megy, és kilencre kész is van a gulyásleves-költemény. Közben a Fruzsina a sztár. Nem zavar minket a főzésben, hanem a fél flottát szórakoztatja. Először is játszik a levágott mócsingokkal, majd játékfőzésbe kezd, végül Rácz Dóriékkal bújócskázik az Apróhullámon. Visszatérve a gulyásra, minden elfogultság nélkül megállapíthatom, hogy rendkívül finom lett. 
A badacsonyi kikötőben nem lehet sem halózsákban aludni a parton, sem hangoskodni, úgyhogy a csapat zenehallgatósabb része kivonul a hajókikötő mólójának végére, és letelepszik a poros zúzott bazaltköves placcra. Itt talán sikerül túlkiabálni a diszkót. Szili most nem énekel, nekem sincs kedvem gitározni, de népdalokat énekelünk, egészen három utánig, amikorra befejeződik a diszkó is. 

Júl. 26., szerda

Cél: Szigliget? Fonyód? Badacsony?
Ezen a napon kezdődnek a nehézségek a túrán. Először úgy határozunk, hogy Szigliget a cél. De a délnyugati szél elég erős, föltehetően elég kényelmetlen lesz Szigliget. Emellett homályos hírek keringenek egy esetleges délutáni viharról is. Délfelé kivisszük Gociékat egy sétavitorlázásra, de közben túl nagy lesz a szél ahhoz, hogy megálljunk fürödni. Miután visszajövünk, újabb kapitányi értekezletet tartanak, és megváltoztatják a célt: inkább Fonyódra megyünk, az biztonságosabb, még ha nem is tudjuk, hogy lehet ott főzni. Addigra két hajó már kifut, a Türelmi Zóna és a Csüncsörgő, nekik telefonon szólunk, hogy megváltozott a cél. A többiek is elkezdenek cihelődni. Először a Boviré vág neki az útnak, addigra már ötös-hatos szél fúj, de már jó irányból. 
Mire az Apróhullám is elindulna, motorral befut a főzőhajó, a Ficánka, leszakadt fockjukról a shott szeme. Nagyot szerencsétlenkednek, amikor beállnak, mert a kikötőben is erős a szél, össze-vissza nyomja a hajókat. Tanakodunk, hogy hogyan tudnának reffelni, hogy egy kis grósszal átmenjenek a bő szélben, aztán kiderül, hogy a motorjuk sem indul. Mire közösen kitaláljuk, hogy mit is kellene tenni, visszajön a Diogenész, egy sérült rebellt vontatva, és hírt kapunk, hogy az Aya II. is visszafelé tart, a megbízhatatlan motorjukkal küszködve. Később kiderült, hogy elment a hűtése a motornak, szerencse, hogy nem lett nagyobb baj.
Mindenesetre eldőlt, hogy aki még Badacsonyban van, vagy visszajött, az marad. Addigra nagyjából befutott a másik három hajó Fonyódra, és ők is maradnak ott, ahol vannak. Rádión híreket kapunk, hogy a keleti medencében még komolyabb a vihar, súlyos károkat okoz. 
A következő probléma, hogy hogy lehet főzni a viharos szélben. Kiderül, hogy nincs elég gázunk, de Gináék kapnak egy barátságos idegentől, és egy jó kaját rittyentenek, darált húsból, sok zöldséggel és tejfölös lével. Előtte aperitif, utána desszert, igazán nem panaszkodhatunk. Néha jön egy kis zápor, de nem veri szét a csapatot. Kaja után ottmaradunk a főzőhelynél zenélgetni, beszélgetni. Csak nagyon halkan énekelünk, hogy ne zavarjunk másokat. Éjfél felé arra kódorog egy zenélős csapat, hegedűvel, csellóval és harmonikával. Balázs feltartóztatja őket, és csatlakoznak hozzánk, még hosszan zenélgetünk együtt. Én még az elején elmentem aludni, mert nagyon fáradt voltam, behúzodtam az eső elől Szollát sátrába.

Júl. 27., csütörtök

Cél: Boglár. El kell indulni visszafelé, azaz Földvár felé, és az alacsony víz miatt kiesik Révfülöp, Szemesen nehéz szélben főzni, Lellén már voltunk, marad Boglár, ami jó hely, de nem tudjuk, hol lehet főzni. A szélirány természetesen keleti.
Hatalmas, intenzív, megingás nélküli semmittevésbe kezdünk. Egy-egy pisilés, a kártya megkeresésével kombinálva, legalább negyedórába telik, és ha valahova el akarunk indulni (a bazársornál messzebbre nem is tervezünk), mindenkinek legalább egyszer föl kell keresni a vizes komplexet, lehetőleg külön-külön. A fiatalok keményebbek, ők még a Badacsonyra is fölmennek. Az idősebb degeneráció csodálja őket, és gyönyörködik bennük, de bölcsen marad a fenekén. Így aztán háromig is eltart, amíg indulásra készen állunk, azaz négy után indulunk. 
Az Apróhullám kivontatja a motortalan Ficánkát, majd magukra hagyjuk őket, de egy idő után arra leszünk figyelmesek, hogy egy kilométerre tőlünk a Diogenésszel összeállva fürdenek. Ebből nem maradhatunk ki! Visszafordulunk, vizicsatát kezdeményezünk, majd nagy piálós kibékülésbe fogunk, sok fürdéssel. Szili közben teljesen elszáll, a hiperaktív részegség állapotába kerül. Az alkonyat közeledtével feszengeni kezdek, hogy induljunk már el Boglárra, és ott is hagyjuk őket. Később még hosszan halljuk, amint Szili gitározik.
Boglár zsúfolt és barátságos, a főzőhely kényelmetlen, de van egy nagy placc, a parkoló, ahol kényelmesen kajálhatunk, heverészhetünk. Az Aya II. a főzőhajó, Vanger Zsolt az értelmi szerző. Amíg készül a kaja, természetesen elmegyünk a kajasorra, néhányan hallal alapoznak, mások sörrel. Rácz Jancsi panaszkodik, de komolyan, hogy nem ülhet le anélkül, hogy valaki rá ne beszélné legalább egy pohár sörre. Kínos. A kaja nekem nagyon ízlik, mert Indiára emlékeztet, főleg a gara masala fűszerkeverék miatt. Az éneklésből korán kidőlök (éjjel egykor).

Júl. 28., péntek

Cél: Földvár. Szélirány: északi, negyedszeles. Hát persze. Lassan már el is felejtjük, mi az a bő szél.
A kapitányi értekezleten nagy komolyan elhatározzák, hogy már délelőtt kifutunk, hogy legyen idő a kaja- és zászlóversenyre és a műsorokra. És tényleg elég gyorsan kifutunk, ha nem is tizenegykor, de délben, kivéve a Ficánkát, aki még várja a tulajdonosát, hogy javítsa meg a hajót, vagy legalább hozzon egy jó fockot, és a Diogenészt, aki szolidarít, hogy ki tudja vontatni őket a kikötőből, ha nem sikerül megcsinálni a motort. A többiek elhatározzák, hogy egy nagyot pancsolunk majd Földvár közelében. 
Az Apróhullám még mindig a leglassabb hajó, de incselkedni próbálunk a Szolárisszal, aki mindent megtesz, hogy ne legyen túl gyors. Küldenek nekünk két palackpostát, a másodikat meg is kapjuk: nyílt kihívás harcra! Amikor végül megvárnak minket, először mi kerülünk kedvezőbb pozícióba, és ki is használjuk, másodszor ők, és ők is kihasználjuk. Végül összekötözködünk, és piálás-kajálással egybekötött vízbelökdösősdit rendezünk. 
Valami nagyon csúnya dolog készül nyugaton, ezért szétkötünk, hogy majd folytatjuk Földvár előtt a bulit. De addigra olyan csúnya lesz a világ, hogy inkább berongyolunk a kikötőbe. Éppen idejében, mert kitör egy igazi vihar, hetes széllel és esővel. Miközben előbb a Marikánál eszünk-iszunk Ráczékkal, majd az egyre erősebb eső elől bevonulunk a hajókba, Stanóék és Konkiék heroikusan főznek nyílt tűzön az ítéletidőben. Hírt kapunk a Ficánkáról és a Diogenészről, hogy a viharban megpróbálnak befutni Szemesre, és később arról, hogy sikerült nekik. 
Mi az Apróhullámon unózunk (ez egy makaószerű kártyajáték), Szollát elindul haza, mert kinéztem neki egy vonatot, és nincs értelme, hogy itt maradjon az esőben, mert másnap kora reggel úgyis el kell mennie. Kilenc felé érkezik vissza bőrig ázva, azzal, hogy elmulasztottam megfigyelni a menetrendben azt a kis + jelet, ami a hétvégi vonatokat jelöli. Akkor most szívtál, kérdezem, mire Szóllát szóhoz sem jut, a többiek meg röhögnek. De azért jó marad a hangulat, szorongunk a hajóban, amíg szólnak, hogy kész a kaja. Nem sok kedvünk van kimenni, de ha már ilyen heroikusan főztek, akkor a minimum, hogy eszünk belőle. Bezsúfolódunk a konyhába, vagy kint ejtőzünk az eresz alatt, és eszünk-iszunk. Jellemző az egész vitorlázós csapatra, hogy így is nagyon jó lesz a hangulat. És a kaja is jó, mint végig. Ráadásul az eső is alábbhagy, majd eláll.

Júl. 29., szombat

Reggel hat előtt kelünk Szolláttal, összepakolunk, ő elindul a vonathoz. Az Apróhullámban is ébredeznek, és úgy tervezzük, hogy hétkor indulunk, de fél nyolckor, amikor már tényleg készen állunk, befut egy ismerős csapat, Szíjjártóék a 2 Vándorral, akik már négy éve mindig ugyanakkor vitorláznak, mint mi, de nem kikötőben alszanak, hanem naponta csak egyszer kötnek ki, vásárolni, halat enni, sörözni, gyakran nem is kikötőbe, hanem csak egy strand előtt horgonyoznak és kiúsznak. Így is lehet túrázni, persze nem flottában.
A lányokat és Petyát otthagyjuk Földváron, és hármás-négyes szélben elindulunk Aligára. Nincs kajánk, de tegnapról maradt egy zsömle, azt harmadoljuk el, és szalámit eszünk. Szerencsére most nem kell krajcolni, főleg félszélben haladunk. Tihany után fokozatosan beerősödik a szél, Siófok előtt már négyes-ötös, hatos befújásokkal. Szilviék látnak minket a vonatról, nem nehéz, mert alig van kint hajó. A vége felé már inkább hatos a szél. Két és fél óráig tart az út Földvárról Aligára, teljes taklival.
Kikötünk, kipakolunk, átadjuk a hajót a következő csapatnak, megreggelizünk, és elindulok a vasút felé. Vége a túrának.

2000. júl. 31. 
Kertész Miklós (Obelix)